![](https://imgur.com/eQTzIrN.png)
▶Добре дошли!
в Калифорния
в Калифорния
Форума се върти около престижен Калифорнииски колеж и тайните, който разкрива същността му. Във всеки колеж има отбори борещи се за слава, мъжоретки повдигащи духа именно на тези отбори. Но не във всеки колеж има клуб като този, които е с толкова дълга история. Клуб създаден почти от основаването на колежа. Клуб, в който репутазиите могат да се градят и рушат за ден или по- скоро за вечер. Клуб за който всеки е чувал, ала никой не е сигурен, че съществува ♣Мафия - Във всеки град имаше мафия, а в Калифорния три руски фамилии се бяха наложили. Воюваха не само помежду си, но и с целия свят.
Вход
recent topics
Latest topics
our team
who is online?
Кой е онлайн?
Общо онлайн са 5 потребители: 0 Регистрирани, 0 Скрити и 5 Гости Нула
Най-много потребители онлайн: 31, на Сря Сеп 14, 2016 12:23 am
And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
2 posters
And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
Очите на Елвира със сигурност бяха едно от нещата, които човек първо можеше да забележи. Сияеха толкова ярко, че човек можеше да я ползва за факла. Нещо й се беше случило. Какво – нямаше идея. Вълната от чувства, която я беше заляла, беше поразителна. Дойде внезапно, покри я, но остави следите си, които личаха по държанието й.
Елвира не знаеше, но всичко беше пределно ясно – беше пияна, надрогирана. Все неща, които не правеше. Дори сега нямаше, но й се случи нещо, което напоследък се бе превърнало в неизбежна част от живота й – да я мамят, лъжат, а тя да не може да направи нищо.
Разбира се, сега нямаше как да я засегнат подобни мисли, които кръжаха като лешояди над тях и само чакаха удобен момент да се спуснат и да вземат останките от нищо и никаквото вече момиче. Нямаха полза, но нямаше и да пропуснат да довършат … все пак храната си беше храна.
Опита се да си спре такси на няколко пъти, но никой не й обърна особено внимание, затова продължи да върви напред и подскача съвсем леко, докато не се умори. Всъщност беше неуморима. Можеше да продължи, но нещо я спря – нежеланието и скуката от повтарящите се действия и никаквите таксита в местността. Искаше да се повози. Никой нямаше да умре, ако й спреше. Щеше да си плати. За това може би имаше пари.
Тръшна се като малко дете и застана на средата на улицата, когато забеляза някаква прииждаща жълта кола, която както предположи, беше такси. Не я сгази, разбира се, а и караше твърде бавно. Не, че бе помислила за това. Просто искаше да опита, за да види какво щеше да стане. Чу как шофьорът я напсува, което я развесели още повече. Вече не й се возеше. Беше изгубила желание. Не знаеше какво искаше … знаеше, но нямаше идея, откъде искаше да започне. Премигна, докато гледаше шофьора, който изрече някакви думи, които Ел изобщо не отрази. Нямаше желание да слуша крясъците му, затова продължи да подскача напред. Беше като някакво момиченце. Само дето изглеждаше абсурдно и при всеки скок беше готова да падне. Едва се държеше на краката си, които искаха да получат почивка, но Елвира не искаше да им я дава, затова продължи, докато изведнъж наистина не падна и сигурно одраска колената и лактите си, но не обърна и на това внимание. По – скоро се завъртя, защото не й беше удобно да стои в тази кучешка поза. Седна на студения бетон и се облегна на стълба на някоя от лампите. Засмя се. Силно и продължително, а след това за миг се загледа в небето. После пък видя брат си, което дори си мислеше, че си въобразява, но й беше толкова смешно, че не можа да се сдържи и му се изсмя. Нямаше да бъде сама … вече имаше идеи.
Елвира не знаеше, но всичко беше пределно ясно – беше пияна, надрогирана. Все неща, които не правеше. Дори сега нямаше, но й се случи нещо, което напоследък се бе превърнало в неизбежна част от живота й – да я мамят, лъжат, а тя да не може да направи нищо.
Разбира се, сега нямаше как да я засегнат подобни мисли, които кръжаха като лешояди над тях и само чакаха удобен момент да се спуснат и да вземат останките от нищо и никаквото вече момиче. Нямаха полза, но нямаше и да пропуснат да довършат … все пак храната си беше храна.
Опита се да си спре такси на няколко пъти, но никой не й обърна особено внимание, затова продължи да върви напред и подскача съвсем леко, докато не се умори. Всъщност беше неуморима. Можеше да продължи, но нещо я спря – нежеланието и скуката от повтарящите се действия и никаквите таксита в местността. Искаше да се повози. Никой нямаше да умре, ако й спреше. Щеше да си плати. За това може би имаше пари.
Тръшна се като малко дете и застана на средата на улицата, когато забеляза някаква прииждаща жълта кола, която както предположи, беше такси. Не я сгази, разбира се, а и караше твърде бавно. Не, че бе помислила за това. Просто искаше да опита, за да види какво щеше да стане. Чу как шофьорът я напсува, което я развесели още повече. Вече не й се возеше. Беше изгубила желание. Не знаеше какво искаше … знаеше, но нямаше идея, откъде искаше да започне. Премигна, докато гледаше шофьора, който изрече някакви думи, които Ел изобщо не отрази. Нямаше желание да слуша крясъците му, затова продължи да подскача напред. Беше като някакво момиченце. Само дето изглеждаше абсурдно и при всеки скок беше готова да падне. Едва се държеше на краката си, които искаха да получат почивка, но Елвира не искаше да им я дава, затова продължи, докато изведнъж наистина не падна и сигурно одраска колената и лактите си, но не обърна и на това внимание. По – скоро се завъртя, защото не й беше удобно да стои в тази кучешка поза. Седна на студения бетон и се облегна на стълба на някоя от лампите. Засмя се. Силно и продължително, а след това за миг се загледа в небето. После пък видя брат си, което дори си мислеше, че си въобразява, но й беше толкова смешно, че не можа да се сдържи и му се изсмя. Нямаше да бъде сама … вече имаше идеи.
-fire- citizen.
- Брой мнения : 323
Join date : 13.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
Дейвън се беше облегнал на същия стълб и я гледаше - колко жалко можеше да бъде това. Момичето приличаше на парцал, на торбичка от прахосмукачка - наблъскана с боклуци и дебела. Какво е това безобразие? Да не би целият свят да се беше обърнал върху и', че си позволяваше такива безочливи действия? Е, ако трябва да бъдем честни, тъкмо планът му беше успял и тъкмо операцията на окото му също - в момента това девойче беше по-бедно от църковна мишка. Съжаляваше я и също се срамуваше от нея - може ли поне, като е решила да се блъска с нитрати, поне да си остане някъде в нивата и сама да си прескача еднорозите и да пита дръвчетата " Как сте днес?". По този начин излагаше семейството - баща им, ако ги беше видял, щеше да се обърне в гроба си. Дей си дръпна от цигарата, освобождавайки като комин огромно кълбо дим в атмосферата. Започна да го напушва на смях - не истеричен, подобен на нейния, по-скоро на прикрит, подигравателен - явно толкова може тази, която се биеше в гърдите, че е непобедима. Е, къде е сега? На улицата. Щеше да си остане там до второ пришествие.
- Мисля, че е по-нормално човек да се напие в местната кръчма, но погледнато от друга страна, ти нямаш пари за това. - промълви със задоволство нашият човек - Ела тук, сестричке.
Хвана я и я задърпа към близките кофи, където щеше да я подпре - поне хората да не гледаха. Искаше да я премести, но това добиче се дърпаше. Може би не я мразеше, по-скоро ненавиждаше голямото и' его, което наскоро беше сринато със земята.
- Хайде...
Наведе се и я вдигна на ръце, като започна да ходи към близките кофи - не, нямаше да я изхвърли. Просто по-удобно място, където да застане, а не на средата на пътя, където всички щяха да ги гледат. Скри я от подозрителните стрелкащи се като лъчи погледи на минувачите и я погледна от високо.
- Бедността няма да ти се отрази добре, сис.. - промълви и се подпря на отсрещната стена, за да може да я гледа и да се наслаждава на успеха си. Извади още една цигара, захапа я и я запали с едно бързо движение, прибирайки приспособленията в джоба си.
Davon Ice☣- citizen.
- Брой мнения : 888
Join date : 16.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
- Беше далеч - каза и се облегна още по - удобно на стълба.
Направи физиономия, която показваше колко противен й се струваше вкусът в устата й. Какво й бяха дали тези?
- Може да имам? Откъде знаеш - попита, докато се опитваше да прикрие това, че ще кихне ... но все пак се случи. - О, наздраве - каза сама на себе си и отново се засмя. - Но къде ме водиш? - тръшна се, искаше да тича, да скача, да се движи.
Да, точно така. Беше пълна с енергия и искаше да я изразходи.
- Престани да говориш за това? Омръзна ми да го слушам. Кажи ми нещо интересно, нещо вълнуващо ... - започна, но изведнъж усети как кожата й се противопостави на времето. - ... само на мен ли ми е горещо? - едва го изстреля и свали якето си. И без това й пречеше до безобразие ... изобщо всичките тези дрехи в момента я караха да се чувства толкова неудобно.
Хвърли дрехата до себе си, а след това свали й обувките, които и те я стягаха ... беше си взела един номер по - малък, защото нямаше друг, а много искаше тези обувки. Но желанието й да ги има сега се промени в желание да ги няма. Остави ги при якето.
- Това не е нормално - каза и започна да си вее с двете си ръце. - На теб не ти ли е горещо? - попита.
Не можеше да издържа. Тази топлина, която преминаваше по тялото й беше непоносима, а липсата на движения, още повече. Не можеше да стои повече на едно място. Толкова беше скучно. Стана, като едва не залитна. Не разбираше какво ставаше с нея, но чувството беше прекрасно. С изключение на тази горещина.
- Хайде да се разходим - едва беше стигнала до него и отново залитна, но успя да се подпре на стената и успя да не падне върху него. - Хайде - махна едната си ръка и му я подаде.
Направо хвана неговата и ги повлече на някъде. Искаше движение. Много движение.
Направи физиономия, която показваше колко противен й се струваше вкусът в устата й. Какво й бяха дали тези?
- Може да имам? Откъде знаеш - попита, докато се опитваше да прикрие това, че ще кихне ... но все пак се случи. - О, наздраве - каза сама на себе си и отново се засмя. - Но къде ме водиш? - тръшна се, искаше да тича, да скача, да се движи.
Да, точно така. Беше пълна с енергия и искаше да я изразходи.
- Престани да говориш за това? Омръзна ми да го слушам. Кажи ми нещо интересно, нещо вълнуващо ... - започна, но изведнъж усети как кожата й се противопостави на времето. - ... само на мен ли ми е горещо? - едва го изстреля и свали якето си. И без това й пречеше до безобразие ... изобщо всичките тези дрехи в момента я караха да се чувства толкова неудобно.
Хвърли дрехата до себе си, а след това свали й обувките, които и те я стягаха ... беше си взела един номер по - малък, защото нямаше друг, а много искаше тези обувки. Но желанието й да ги има сега се промени в желание да ги няма. Остави ги при якето.
- Това не е нормално - каза и започна да си вее с двете си ръце. - На теб не ти ли е горещо? - попита.
Не можеше да издържа. Тази топлина, която преминаваше по тялото й беше непоносима, а липсата на движения, още повече. Не можеше да стои повече на едно място. Толкова беше скучно. Стана, като едва не залитна. Не разбираше какво ставаше с нея, но чувството беше прекрасно. С изключение на тази горещина.
- Хайде да се разходим - едва беше стигнала до него и отново залитна, но успя да се подпре на стената и успя да не падне върху него. - Хайде - махна едната си ръка и му я подаде.
Направо хвана неговата и ги повлече на някъде. Искаше движение. Много движение.
-fire- citizen.
- Брой мнения : 323
Join date : 13.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
- Елвира, какво ти става, за бога? - промърмори сърдито Дейвън и подтичваше като момче след майка си. Това момиче наистина не беше на себе си. Да не би за пръв път да се напушваше? Боже, това момиче наистина беше отчаяно - защо въобще и' ходеше по петите, защо изобщо и' се връзваше. Много странно.
- Къде въобще отиваме?
Момичето го помъкна по улиците. Нямаше ни най-малка представя коя е крайната цел на Елвира. Отминаваха случайни минувачи, които ги гледаха подозрително, отминаха кука, която гледаше наоколо и душеше като ловджийско куче. Всички ги гледаха. Енергията, която струеше от сестра му, озадачаваше Дей. Какво точно беше взимала? Амфетамини? Мета-амфетамини? Какво точно? Явно беше от силните, защото не всеки обича да се развява по такъв начин. Особено сестра му такава, каквато я познаваше. Както вървяха, момичето промълви нещо, което остана нечуто от Дейвън - нещо, което може би беше от голяма важност, но тя не го повтори - Елвира просто се стрелна към една врата и влезе вътре. Беше порутена кооперацийка, която явно беше строена по времето на черното робство. Защото наистина се разпадаше, имаше разлепена мазилка, а асансьорът наистина щеше да се сгромоляса, ако не бяха въжетата, които освен, че изглеждаха протрити, проблясваха метално, който метал изглежда беше ръждясал от времето на динозаврите - правете си сметка колко е стар. И това девойче реши, че ще се качваме с него.
- Елвира, все още имам няколко десетилетия, в които ми се живее, моля те, нека вземем стълбите! - възкликна Дейвън и се опита да се отскубне от хватката на Ел, която, разбира се, стисна още по-силно и настояваше да влязат вътре. - Добре, добре, хайде.
Вратата приличаше на Титаник след сблъсъка с айсберга - продрана и ръждясала, едвам-едвам кретаща. Започнаха да се издигат, както животът на пенсионерите вървеше - скърцайки и повдигайки се малко само за да падне двойно. Изведнъж заседнаха. Какво се случи, по дяволите?
Davon Ice☣- citizen.
- Брой мнения : 888
Join date : 16.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
- Толкова съм щастлива! - Елвира се завъртя, а след това го задърпа на някъде.
Искаше да си отиде вкъщи. И да скача по - леглото, да събуди съседите, да извъни на всеки възможен, за да се ядосат, че толкова късно някой ги безпокои, а след това може би да извикат полиция и Елвира да се скрие в апартамента си и да не ги пуска, а ако ги пусне, да се престори на ченге и да ги обара, за да провери дали са чисти преди да влязат на това свещено място.
И когато пристигнаха, Елвира беше готова да изпълни плана си, но й се стори толкова досадно ... толкова много звънци. Сигурно бяха над 20 ... откъде толкова търпение?
- Ами тук! Виж колко е хубаво! Имат си лампа - очите й се стрелнаха към ламата. - Стой там - махна се и тя, за да може ламата да загасне, а когато отиде при нея, пак да светне. - Погледни какво прави - беше толкова развълнувана. Все едно беше малко дете и за първи път виждаше такова.
И също като малко дете, бързо й омръзна да гледа този толкова скучен и неподвижен предмет. Влезе вътре и повлече брат си със себе си. Беше пълна с енергия, но искаше да влезе в асансьора. Харесваше й да усеща как тялото й се покачва, все едно лети, като на магия. Искаше да полети!
Асансьора беше тук, а когато Дейвън се заинати, Елвира също го направи. Щеше да лети!
- Ура !- възкликна, когато получи разрешение.
Влезе заедно с него и натисна четвъртия етаж, тъй като местенцето й беше там. И когато "превозното им средство" потегли, очите й светнаха още повече. Обаче се разочарова. Защо? Ами спря! Защо?
- Не е честно! Исках да летя - тръшна се и скочи няколко пъти. - Хайде да скачаме? - попита, като се обърна към Дейвън и се усмихна широко. - Моляяяя. Искам да видя какво има долу. Обещавам да ти подаря хлебарка!
Искаше да си отиде вкъщи. И да скача по - леглото, да събуди съседите, да извъни на всеки възможен, за да се ядосат, че толкова късно някой ги безпокои, а след това може би да извикат полиция и Елвира да се скрие в апартамента си и да не ги пуска, а ако ги пусне, да се престори на ченге и да ги обара, за да провери дали са чисти преди да влязат на това свещено място.
И когато пристигнаха, Елвира беше готова да изпълни плана си, но й се стори толкова досадно ... толкова много звънци. Сигурно бяха над 20 ... откъде толкова търпение?
- Ами тук! Виж колко е хубаво! Имат си лампа - очите й се стрелнаха към ламата. - Стой там - махна се и тя, за да може ламата да загасне, а когато отиде при нея, пак да светне. - Погледни какво прави - беше толкова развълнувана. Все едно беше малко дете и за първи път виждаше такова.
И също като малко дете, бързо й омръзна да гледа този толкова скучен и неподвижен предмет. Влезе вътре и повлече брат си със себе си. Беше пълна с енергия, но искаше да влезе в асансьора. Харесваше й да усеща как тялото й се покачва, все едно лети, като на магия. Искаше да полети!
Асансьора беше тук, а когато Дейвън се заинати, Елвира също го направи. Щеше да лети!
- Ура !- възкликна, когато получи разрешение.
Влезе заедно с него и натисна четвъртия етаж, тъй като местенцето й беше там. И когато "превозното им средство" потегли, очите й светнаха още повече. Обаче се разочарова. Защо? Ами спря! Защо?
- Не е честно! Исках да летя - тръшна се и скочи няколко пъти. - Хайде да скачаме? - попита, като се обърна към Дейвън и се усмихна широко. - Моляяяя. Искам да видя какво има долу. Обещавам да ти подаря хлебарка!
-fire- citizen.
- Брой мнения : 323
Join date : 13.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
Това момиче се опитваше да ги убие. Дейвън просто се плесна силно по челото. Направо се отчайваше - той не беше толкова луд като тази на наркотици. Изглежда, беше поела конска доза или поне промишлена?! Да му се не види, всичко щеше да фръкне надолу, а нашият герой нямаше намерение да умира, защото проклетницата се беше поддала на евтината дрога, която може да те накараш да целунеш конски задник. Дей реши и подейства - заби и' един силен шамар, за да може да се осъзнае. Какво е това? На какво прилича. С поредното "друс" "корабът", така той наричаше асансьора, понечи да се изкачва нагоре и успя - няколко сантиметра. Спря на един-два пъти и точно тогава Дейвън реши и слязоха там. Нямаше да се прецака отново и да и' върви по гагата, хайде де. И в същия момент онова същество все едно го беше вързало - започна да го тегли за ръката по стълбището и по етажите. Дейвън не знаеше какво да прави - да я набие ли? Да я освести ли? Сега беше поставен в такова положение, че дори Шекспировият герой би казал - Не, миличък, прекланям се пред твоето.
- Елвира, къде ме водиш, по дяволите? - изръмжа силно нашият герой, но все още я търпеше. Мъкнеха се насам-натам и най-сетне пристигнаха явно. Искаше му се да се самоубие. Никога не беше предполагал, че ще свърши момичето в такава дупка. Изглеждаше ужасно - порутена малка стаичка с прозорец, правен след изтреблението на динозаврите. Беше на полуразпад - само леглото беше по-приветливо на вид от котешката постеля у дома.
- Защо сме тук, сис? - попита Дей и я погледна със съмнение. Все още не искаше да повярва на очите си, че всъщност това беше нейната квартира. Чудеше се как все още таванът не е паднал на главата и', защото се виждаше, че е на сантиметри две от трите масивни пукнатини да се съединят и когато това станеше, съседите от горните етажи ще се сдобият с мезонети. В истинския смисъл на думите. Ако искаше да седне на единствения стол, може би щеше да му е нужна белина, както и промишлени количества обезмаслител и ароматизатор за тоалетната, от която се разнасяше като народна песен воня с висока концентрация на радиация - можеше да убие носорог, ако влезеше. Може би това им беше алармената система - ако вечер, когато всички са си легнали, някой човек падне до леглото, има крадец. Не е успял да понесе благовонните масла от банята.
Davon Ice☣- citizen.
- Брой мнения : 888
Join date : 16.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
- Ау – изскимтя. – Това не е честно! – започна да мрънка. – Ти си този с проблемите! – очите й бяха отворени широко, ядоса му се за две секунди, а после всичко се върна на … мястото си.
Потърка с ръка бузата си. Толкова я болеше. Как можеше да й го причини? Сега щеше да му се сърди още две секунди. Какво беше това? Безобразие. Тя толкова го обичаше, а той какво правеше? Биеше й шамари!
- Идиот! Не те обичам никога повече – каза, когато асансьора спря.
Много ли искаше? Много ли? Не му искаше парите, нека си ги държеше. Трябваше й просто забавление. Това не винаги се плащаше, а и нямаше да умре, ако просто се държеше добре поне за една секунда … една едничка. Много скъпо желание се оказа.
- Няма да ти кажа! Ти си лош!
Държеше се с нея отвратително, а искаше отговори? Нямаше да се получи. Крачетата й толкова изразяваха гнева й, че дори се чуваше тропота от сблъсъка на обувките й с пода. В очите й пламъчетата започнаха да се усилват и да се превръщат в пожар, който беше загасен в мига, в който блондинката отвори вратата на скапания си апартамент. Всъщност я ритна, когато отключи и натисна дръжката. А след като влезе и Дейвън, Елвира я тресна обратно, заключи, за всеки случай, метна ключовете на леглото и се завъртя. И се въртя дълго, докато наблюдаваше светещата лампа … толкова впечатляващо. Все едно гледаше някои от онези картинки, които служеха за хипнотизиране и никога нищо не й правеха. Но виж, този път имаше ефект. Завъртя й се свят. За момент спря и започна да се клатушка, докато не падна на леглото … добре, че й беше близо, иначе щеше да се срещне с неприятно мръсния под.
- Хайде да си направим парти! – извика, а след това се претърколи докато не падна на пода. – Помогни ми да стана – почти заповяда, докато се и опитваше да стане, но после се отказа.
Беше толкова трудно. Не можеше да запази равновесие, а в същото време трябваше да го запази, ако искаше да стане. Погледна към тавана. Всичко се размазваше … особено лампата. Нея виждаше. Не можеше да фокусира.
- Хайде де! Докога ще те чакам?
Потърка с ръка бузата си. Толкова я болеше. Как можеше да й го причини? Сега щеше да му се сърди още две секунди. Какво беше това? Безобразие. Тя толкова го обичаше, а той какво правеше? Биеше й шамари!
- Идиот! Не те обичам никога повече – каза, когато асансьора спря.
Много ли искаше? Много ли? Не му искаше парите, нека си ги държеше. Трябваше й просто забавление. Това не винаги се плащаше, а и нямаше да умре, ако просто се държеше добре поне за една секунда … една едничка. Много скъпо желание се оказа.
- Няма да ти кажа! Ти си лош!
Държеше се с нея отвратително, а искаше отговори? Нямаше да се получи. Крачетата й толкова изразяваха гнева й, че дори се чуваше тропота от сблъсъка на обувките й с пода. В очите й пламъчетата започнаха да се усилват и да се превръщат в пожар, който беше загасен в мига, в който блондинката отвори вратата на скапания си апартамент. Всъщност я ритна, когато отключи и натисна дръжката. А след като влезе и Дейвън, Елвира я тресна обратно, заключи, за всеки случай, метна ключовете на леглото и се завъртя. И се въртя дълго, докато наблюдаваше светещата лампа … толкова впечатляващо. Все едно гледаше някои от онези картинки, които служеха за хипнотизиране и никога нищо не й правеха. Но виж, този път имаше ефект. Завъртя й се свят. За момент спря и започна да се клатушка, докато не падна на леглото … добре, че й беше близо, иначе щеше да се срещне с неприятно мръсния под.
- Хайде да си направим парти! – извика, а след това се претърколи докато не падна на пода. – Помогни ми да стана – почти заповяда, докато се и опитваше да стане, но после се отказа.
Беше толкова трудно. Не можеше да запази равновесие, а в същото време трябваше да го запази, ако искаше да стане. Погледна към тавана. Всичко се размазваше … особено лампата. Нея виждаше. Не можеше да фокусира.
- Хайде де! Докога ще те чакам?
-fire- citizen.
- Брой мнения : 323
Join date : 13.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
Дейвън погледна към жалкото подобие на сестра, което имаше. Наистина, защо, по дяволите, му се беше паднало това същество за сестра. Тъкмо се радваше, че и' открадна всичко, а сега проклинаше деня, в който се беше родил. Каква е тази порнография, която се разиграваше пред погледа му?! Да не би тази да си беше изгубила ума? Ясно, беше жестоко надрусана, но все пак не беше ставал свидетел на подобни изблици на малоумщнина. Е, всичко си има пръв път - въпреки че понякога първият път може да бъде замаскиран ( Както с девствеността). Това... момиче... падна и очаква Дей да я вдигне? Да не е пътна помощ? Или някоя красива версия на паяците, които вдигат неправилно паркираните автомобили? Откъде накъде ще и' помага, та той в последно време се опитваше да я съсипе!
- Изправи се сама! - отвърна ядосано нашият герой и извърна глава на другата страна. Може би трябваше да и' помогне. Добре, де... Протегна се и я вдигна от пода, поставяйки я до себе си. Сега изведнъж се сети, че имаше разхлабително, както и хапче, за да може момичето да повърне и да се оправи. Надяваше се, че е поела хапчета, а не по въздушно-капков път.
- Елвира, вземи това страхотно хапче, ще те накара да се превърнеш в еднорог- обяви Дейвън и и' натъпка цялото хапче в устата, като след това взе чаша, пълна с вода, която сигурно беше сипана през Френската революция, и започна да и' дава да пие, като момичето, разбира се, се поля. Сега откъде трябваше да намери кърпа? Тя въобще знаеше ли значението на думата кърпа? Или чистота на апартамента? Може би, може би не. Едно беше сигурно - това нямаше да го чисти той. Да се оправя с намокрената блуза. И изведнъж, разбирате ли, се оказва, че момичето е без сутиен? Защо, в името на Сатаната, тя не носеше цицедържатели? Зърната и' бяха изпъкнали тъй, както руски генерал след три водки, а гърдите и' се очертаваха така, все едно беше 100-килограмова жена, облякла S-размер рокля. Не е нужно да обясняваме колко количество позеленяла вода, съдържаща амеби, беше струйнала надолу към...е, досещате се.
Davon Ice☣- citizen.
- Брой мнения : 888
Join date : 16.07.2016
Re: And then the earth, the world, the planet, the galaxy, and the entire solar system went crazy. - Elvira and Davon
Нямаше да й помогне. Не се учудваше. Дори сега, когато не можеше да мисли трезво, нещо я удари силно и й напомни, че от това жалко подобие на брат не трябваше изобщо нищо да иска. Но все пак да не би да е искала много от него, че да й се прави на интересен, да й заповядва. Как пък не. Щеше да си лежи, докато някой не я изправеше. Няма да й казва какво да прави. И добре, че изчака и не се опитваше да прави, каквото и да е било. Все пак успя да не стане сама, както и се искаше.
Идеята обаче да се превърне в еднорог много й допадна. Щеше да е нещо ново и различно и щеше да си има рог.
- А ще стана ли розова? - попита и се изкиска, когато малко преди да глътне хапчето, което й беше натикано в устата и нямаше шанса да разбере дали все пак ще бъде розова, но щеше да разбере. Доне не се разочароваше. - Ама защо ме поля? - попита Елвира и отскочи назад.
Стана й студено сега. Трябваше да се облече. Само че нямаше време да отиде до гардероба, за да се навлече, а и беше толкова студено. Щеше й се да извади дебелия юрган и да се скрие под него, но и за това нямаше време. Защото усети някакъв гаден вкус в устата си, а после онова гадно чувства в корема си, което й подсказваше, че не можеше да задържа в себе си нищо от това, което се намираше в корема й. Искаше да го задържи вътре, но то така и не искаше да остане там. Нямаше и времето да отиде до тоалетната, за да си изкара там червата, нямаше го и за да се обърне и да не засегне Дейвън по никакъв начин. Затова всичко се стовари върху него, а после на пода. И понеже не можеше да се задържи още дълго време на едно място се стовари върху брат си. Събори и него, и себе си върху него. И преглътна всичко останало, което се канеше да излезе от устата й. Не харесваше чувството, което й оставяше повръщането, а да не говорим, че и не бе се превърнала в еднорог, което я разтрои още повече.
Идеята обаче да се превърне в еднорог много й допадна. Щеше да е нещо ново и различно и щеше да си има рог.
- А ще стана ли розова? - попита и се изкиска, когато малко преди да глътне хапчето, което й беше натикано в устата и нямаше шанса да разбере дали все пак ще бъде розова, но щеше да разбере. Доне не се разочароваше. - Ама защо ме поля? - попита Елвира и отскочи назад.
Стана й студено сега. Трябваше да се облече. Само че нямаше време да отиде до гардероба, за да се навлече, а и беше толкова студено. Щеше й се да извади дебелия юрган и да се скрие под него, но и за това нямаше време. Защото усети някакъв гаден вкус в устата си, а после онова гадно чувства в корема си, което й подсказваше, че не можеше да задържа в себе си нищо от това, което се намираше в корема й. Искаше да го задържи вътре, но то така и не искаше да остане там. Нямаше и времето да отиде до тоалетната, за да си изкара там червата, нямаше го и за да се обърне и да не засегне Дейвън по никакъв начин. Затова всичко се стовари върху него, а после на пода. И понеже не можеше да се задържи още дълго време на едно място се стовари върху брат си. Събори и него, и себе си върху него. И преглътна всичко останало, което се канеше да излезе от устата й. Не харесваше чувството, което й оставяше повръщането, а да не говорим, че и не бе се превърнала в еднорог, което я разтрои още повече.
-fire- citizen.
- Брой мнения : 323
Join date : 13.07.2016
![-](https://2img.net/i/empty.gif)
» We live in a filthy world with crazy people
» Elvira and Davon
» I don't hate you ... I just don't like that you exist.. - Elvira, Victoria and Davon
» So what if I'm crazy? All the best people are. <<Alexis and Ashton>>
» Don't worry my dear Alexis, everyone is a lil' crazy, but only the best people admit it.
» Elvira and Davon
» I don't hate you ... I just don't like that you exist.. - Elvira, Victoria and Davon
» So what if I'm crazy? All the best people are. <<Alexis and Ashton>>
» Don't worry my dear Alexis, everyone is a lil' crazy, but only the best people admit it.
Права за този форум:
Не Можете да отговаряте на темите
|
|
» kayla and isaack[after 13 years]
» Now in our life comes the changes. for good or for bad [vlad ànd kàtya]
» it's so strange that autumn is so beautiful; yet everything is dying [isaack and kylie- after 13 years]
» [Davon and Isaack] after 13 years
» [Dhalia & Davon] every time we go in diferent saide, but in the end we are agein
» Търся си другарче за Гиф
» We don't know who are our enemis [Konstantin & Magnoliya]
» [Konstantin& Dhalia] There is never a time or place for true love. It happens accidentally, in a heartbeat, in a single flashing, throbbing moment.